Бъдещето е тук, а? Това беше срещата ни със света на домакинските уреди.
Утре ще разкриваме тайните на популярната луфа. Очаквайте ни!
Това беше всичко от "Вечерен архив" за днес. До скоро!
Отлична работа!
Много добре. - Г-н Куниеда, много съжалявам!
Забравих една страница от сценария ви!
Няма проблем. Нали шоуто се получи добре.
Само се стреснах. Пролича ли си по гласа?
Не, изобщо! Перфектен, както винаги! - Чудесно тогава. Ще се видим утре.
Приятна почивка!
Никой от тия идиоти не си знае задълженията!
Тука работят само некомпетентни парцали!
ДА, НЕ ИЛИ ПО СРЕДАТА?
Това е за интервюто утре и информация за човека.
Съжалявам, че закъснях. - Не, няма нищо! Много благодаря.
Дано съжаляваш! Всеки път в последната минута! Боклук!
Интервюто е с аниматор, нали?
Да, работи по новата визия на "Новините".
Не знам дали ще е интересен, но не го решавам аз.
Всичко в името на новата свежа визия, предполагам.
Продуцентът Шитара обича да е изпипано, нали?
Момчето за интервюто е мило, не се притеснявайте.
О, това е чудесно.
Да си новинар е любопитен занаят.
Известен си, понеже си по телевизията, но всъщност си просто мравка.
Получаваш добри пари, без да си рискуваш здравето,
но, докато се появяваш на екрана,
трябва да внимаваш как се държиш, за да не отблъснеш зрителите си.
Аз обаче понякога не мога да устоя да не вляза в някой тъп магазин
или да си купя само 100 грама готова храна отнякъде,
или да ударя някой таксиметров шофьор, който ме е издразнил.
Ако постоянно поддържам новинарското си лице във всички тези ситуации,
ще се задуша и ще умра.
Прекарвам много време в образа на загубеняка, когото описах,
за да се отърва от стреса на Куниеда Кей.
Всички тези минути са като глътки най-свеж въздух.
Направо върхът! Благодаря за храната!
Страхотно!
Добър вечер, вие сте "Нюз Нетуърк" и...
По-добре да го разуча.
Цузуки Ушио значи?
Ох, той един от онези ли е?
Да мърдаш модела с по сантиметър и да правиш по снимка.
На кой откачен ще му харесва да прави това?
Цузуки Ушио, 27 години. Колкото мен.
Започва да се занимава със стоп моушън в академията по изкуства.
Стриймовете му са изключително популярни.
Анимацията му за живота на една птичка е получила над 10 милиона гледания.
Плейбой, това ли е?
Открито бисексуален е.
Ако си падне по мен, какво?
Куниеда Кей, ще издържиш ли още един ден?
Знаех си, че адресът ми е познат. В моя квартал е.
Леле, дали пазаруваме в еднакви магазини?
Първият етаж е работилница, вторият е домът му. Вратата е насам.
Дали не спи...
Извинявайте.
Добро утро, г-н Цузуки, не искахме... - Тоя мухъл!
Защо си мисли, че ще ни залъже с фалшивите си прозявки?
Предупредихме го за интервюто!
Щом не си приготвил чая, поне се дръж като сериозен възрастен!
Куниеда може ли да изчака вътре? - Да.
О, това е Куниеда, ще води интервюто. Той е вторият водещ на "Вечерен архив".
Много ми е приятно. Куниеда Кей. Ще се радвам да се сработим.
Здравейте. - Ще се постарая да се получи...
Както стане. Със сигурност си имате друга работа. Аз пък не обичам много камерите.
А и имам спешен проект.
Мило момче, как ли пък не!
Мога ли да оставя нещата си тук? - Давайте.
Сам ли вършите всичко тук? - Нямам пари за асистенти.
Как ще имаш! Сигурно е трудно.
Не, поне може да се живее с тези пари.
Хубаво е да ти плащат за хобито ти.
О, добре е, че схващаш!
Повечето като теб само се бият в гърдите, че са важни!
Г-н Цузуки, готов ли сте вече?
Първо искаме да снимаме студиото. - Става.
Ако искате да скриете нещо, сега е моментът.
Няма какво.
Какво? Можел и така да изглежда, а? Да го прави по-често...
Тъпанар! - Съжалявам!
По дяволите! - Съжалявам, съжалявам!
Добре ли си? - Г-н Куниеда, съжалявам!
Не се притеснявай. Нещастен боклук!
Нали не се нарани? - Не съм... съжалявам.
Има ли проблем?
Не, нищо... - Добре, да започваме!
Мамка му! Вечерната кръгла маса ще започне! Как можах да не запиша?!
Асуо ще води, не мога да си позволя да...
Замалко... О, не!
Слава богу! Всичко е наред.
Копеле... Изскачаш ми от нищото и ти пука само за храната?!
Щом можеш да мрънкаш, значи си добре!
Ей, няма да бягаш! - Пусни ме веднага!
Цузуки... Ушио?
Няма страшно. Няма как да разбере, че съм Куниеда Кей.
Какъв ти е проблемът, мамка ти?!
Хайде, помогни ми с колелото! Ръката ми се подува и не я чувствам.
Поне да платиш рамката... - Колко искаш?
За колелото и ръката? Сто хиляди? Двеста? Казвай направо.
Имам възможност.
Бързо, че бързам!
И не можеше да погледнеш светофара?! - Много добре видях светофара!
Беше зелено!
Няма камери, няма свидетели. Само твоята дума срещу моята.
Просто ще се разплатим и...
И мен ме заболя, тъпако!
Накара ме да ползвам ранената ръка! - Ти в ред ли си?!
Теб кой те е възпитавал?! Защо не чух нито едно "съжалявам" поне?!
Само боклуците не казват "благодаря" и "съжалявам"!
Извинявай.
Малък... Този път ще те ударя със здравата!
По дяволите! Поне ми помогни с колелото, става ли?
Краката също ме болят! - Разбрах те!
Това в торбичката ти.
Гюдонът в "Судо-тей" е доста добър, нали?
Но водата, сосът или както се казва... напоследък е различно, нали?
Съгласен съм!
Балансът между захарта и соевия сос е нарушен.
Нали! Ядеш ли често там? - Винаги за вкъщи.
Аз понякога ям на място, обаче бирата им е най-лошата на света.
Бирата е еднаква навсякъде. - Съвсем не!
Разваля се още докато ти я носят до масата, кълна се!
Не знам дали е от бармана или от сервитьора, но...
Якиторито как е? - Харесва ми.
В "Танмия" до пощата е най-вкусно!
Дават ли за вкъщи? - Да, дават, дават!
Много е студено!
Е, сега чао. - Чакай, чакай, чакай!
Сега пък какво?! - Още не сме приключили!
Защо всъщност не ме попита? - За какво?
За всички тези неща наоколо. Не ти ли е интересно с какво се изхранвам?
Че аз вече знам! Не се интересувам.
Не е до интереса... Е, все едно. Аз правя видеа.
Всичко е ръчно. Сега имам много голям проект, който още планирам.
Даже ме интервюираха от телевизията!
Ранената лява ръка много ще ме забави.
Така че ти ще трябва да ми помагаш. - Глупости!
И си в позицията да отказваш? - Вече казах, че ще ти платя!
Наеми си помощник! - Пари, пари, само пари!
Не те ли е малко срам? - Не ме е!
Хайде да се изясним! Определено не съм милионер!
Работя всеки ден до припадък, за да си изкарам заслужено парите!
И използвам парите отговорно! Това да не е лошо, а?!
И съвсем не се срамувам от това!
Сега какво? - Не, просто имаш право.
Умееш да убеждаваш, да знаеш.
Не ме хвали за това! - Как ти е името?
Питам за името ти. Аз съм Цузуки.
Не съм мислил чак за това! Име... Просто измисли някое!
Ако той е Цузуки... Оуари.
Ха! Оуари? Продължителност и край.
Близки са. Или пък не чак толкова. А личното ти име?
Защо те интересува? - Е, да, така е по-честно.
Утре вечер, за около два часа. Сам избери по кое време.
Ти не ме ли чу преди малко?! - Работата изобщо не е тежка.
Не, не, не, не... - Ти си интересен тип.
Жалко ще е всичко да свърши така. - Не, много добре ще е!
Затова се кръстих "край"! - Даже мога да ти плащам.
Колко? - Една купа гюдон на ден?
Слаба работа...
До утре! - Няма да има утре! Няма да идвам!
Няма да дойда!
Няма, чуваш ли?! В никакъв случай!
Вчера си оставих гюдона тук. - Аз го изядох.
Крадец!
Какво е това? - Сега правя анимацията за новините.
И това вече го знам!
Обмислям сцена, свързана с пешеходната пътека на Шибуя.
Голям мазохист си. - Трябва да ги оцветиш.
Никога! - Направи ги както ти дойде.
Значи могат да имат зелени лица? - Каквото те вдъхновява.
Накрая ще се почувстваш горд. "Аз направих всичко това!"
Кой пък ще е горд! Вече ми се повръща от телевизия!
Леле, как ме боли тази ръка! Казаха, че ще са нужни две-три седмици, за да заздравее.
Какво ли ще стане, ако изпусна срока? Поръчката е от цяла телевизия!
Може да ме сложат в черен списък. Или да ме съдят за нарушаване на договор.
Хубаво! Просто ще го направя!
Какво? Няма да ги преправям! - Не, всъщност съм впечатлен.
По-сериозен си от очакваното.
Какво? - Хората оставят себе си в работата си.
Оставят повече, отколкото предполагат.
Ти се учиш бързо, умен си и си сръчен.
Макар че мрънкаш доста, работиш качествено и си изненадващо честен.
Нали ти ми каза да се старая! - Но не съм очаквал да ме послушаш.
За добро или лошо, ти си свестен.
Въпреки че се държиш като трол.
Продължавай да се стараеш. - Ох, как ме дразниш!
Изобщо не ме познаваш! Запознахме се вчера!
И тази твоя увереност ме вбесява още повече!
Даже не можа да ме познаеш! - Куниеда Кей.
Онзи новинар... знаеш ли го?
Иска да ме подмами ли? - Наскоро ме интервюира.
Каква игра играе всъщност? - Държах се малко грубо.
Преди да се срещна с него, идваха от друга телевизия.
Дойде един на моята възраст.
В началото беше много усмихнат.
Оставих го за секунда и го заварих да псува помощника си
и дори да го рита болезнено. Но пред мен си се усмихваше.
Целият се изприщих от отвращение.
Накара ме да си спомня за хората, които ме смятаха за долнопробен идиот,
но веднага си смениха мнението в мига, в който придобих известност.
Чак тогава разбрах, че още ме боли от това
и толкова се подразних, че не можех да се заема за работа.
Спах лошо и малко, а после се появи г-н Куниеда.
Бях убеден, че и той се държи зле с помощниците си.
Не исках да говоря с него.
Но когато помощникът бутна нещо на земята, Куниеда му се усмихна.
Даже го попита дали е добре!
С онзи стар и твърде дълго използван речник в ръка...
Значи и ти си се хванал! Ама че прост човек!
Мисля, че всъщност много се стараеше.
Аз просто имах предразсъдъци.
Ще се видим пак, но едва ли ще ми прости, ако се извиня.
Много си зле.
Ако ще се извиняваш само за да получиш прошка, зарежи.
Няма да си наистина искрен. - Изненадващо добър съвет от трол!
Млъквай! - Но си прав. Трябва да съм искрен.
Добре, край! Приключихме.
Съжалявам.
Бях груб с вас.
Имах си лични причини и не биваше да си го изкарвам върху вас.
Както и да е, наистина съжалявам! - Леле, тоя наистина се извини!
Но аз не се почувствах обиден! - Наистина ли?
Разбира се! - Прекрасно!
Един приятел ми каза да се извиня. - Така ли?
Приятел? За мен ли говори?! Я стига! Не съм ти никакъв приятел!
Запознахме се наскоро. Много странен тип!
Ужасен уличен език! Да...
Вие няма как да имате представа.
Сериозно ли? Копеле!
Хей, днес носите ли онзи свой речник?
Да. Не ми е толкова нужен в работата, обаче ми носи късмет.
Прелиствам го, когато се чувствам нервен преди снимки.
Важно е да знаеш какво те успокоява, когато си уплашен.
Гласът ви е много запомнящ се.
Много нежни и богати тонове. Но артикулирате без да забавяте.
Сигурно са нужни много упражнения.
Още не е достатъчно. - Отнася се и за мен.
Всичко, което съм създал, е от серията "Де да можех да направя това".
Когато нещо ме ядоса, трябва да си проясня ума, за да започна нещо ново.
Звучи добре. Трябваше да го кажете и пред камерите.
Никакъв шанс!
Дръж. - Какво?
Когато съм твърде фокусиран, не чувам звънеца.
Не е ли опасно?
Кое е това извънземно? - Землянин от бъдещето е.
Наследник на човечеството, разпръснало се в Космоса след унищожението на Земята.
Сега е съвсем самичък.
Щом си спомни колко много хора е имало на Земята, плаче.
Мрачно!
Креативните хора обичат да са мрачни. - Този тип да е мрачен?
Утре искат да правят нови снимки тук. Явно няма да работя повече днес.
Не те ли дразни това да се съобразяваш с чужд график,
да пускаш чужди камери тук и те да ти пречат на работата?
На тях също не им е лесно. Да разнасят толкова тежка техника...
А и ми харесва да се срещам с г-н Куниеда.
Винаги съм смятал, че не ме бива с думите, но
с него разговорът направо тече като река.
Той е добър слушател. Или умее да задава въпроси.
Хей, ти имаш ли си приятелка?
Да бе! Момичетата са дразнещи!
А приятел тогава? - Няма начин!
Какво ще правиш, щом мразиш и мъже, и жени?
Или си влюбен най-вече в себе си?
Остави ме!
Ей, по-внимателно! А ако беше развалил модела?
Само знаеш да говориш!
Още не си разбрал кой съм!
Благодаря ви, че успяхте да ми отделите малко време.
Няма проблем. - Защо трябва да ходя и на вечери с него?!
Проклятие! Ако не беше продуцентът, никога нямаше да приема!
Ушио, добре ли върви работата? - Трябва да дойдете да се уверите лично.
Обичам готовите продукции.
Дано нямате забележки накрая, щом ще чакате толкова.
Няма страшно. Аз съм ти фен.
Имам и свободата да се разпореждам с проекта, нали така?
Именно това ме тормози най-много!
Между другото, г-н Куниеда? Вие как решихте да станете новинар?
Доста изненадващ въпрос. - Не, чудя се от известно време.
Просто нямаше кога да питам.
В началото не си го искал, нали?
Значи сте запознат? - Всички знаят за това.
Поне всички в нашата телевизия. - Значи не сте го искал?
Исках да работя с екипа зад камера.
На последното интервю президентът ме накара да прочета част от новините.
Вероятно е видял, че сте талантлив. - Не съм сигурен.
Когато го попитах защо, той каза само, че имам "добри назални".
Назални ли?
Това означава, че произнася звуците като "га" малко носово.
Как точно?
Нещо като звука "нг", макар че сравнението не е точно.
Думата forget ще прозвучи като foRNget и така нататък. Това е назалното.
Само че ако "г" е в началото на думата, се произнася нормално.
Като в "гакко" и "гинко". Малко по-сложно е, разбира се.
Но наистина ли е от значение?
Онези, които не овладяват съвсем назалите, се слушат по-трудно.
Изненадващо е колко различно звучат!
Извинете ме за минутка. И яжте без мен.
Г-н Куниеда? - Да?
Защо не сте отказал, когато са ви предложили новините?
Помислих, че може да е съдба. - Разбирам.
Може и да не схващам съвсем нещото с назалите,
но смятам, че гласът ви наистина е като песен за ушите.
И не само гласът ви е приятен.
Сигурно знаете много техники за харизматична външност.
Наистина сте невероятен! - Няма... нищо особено.
Тоя луд ли е?! Веднага да спре да ме зяпа!
Оуари никога не го гледаш така!
Ама какво беше това?! - Г-н Куниеда?
Добре ли сте? - Ами... аз...
А как е онзи ваш приятел напоследък? Помните ли, че ми споменахте?
А, той ли...
Май ми е ядосан. Казах му нещо, без да го обмисля и го отблъснах.
Така ли... - Е, не, че е голям проблем.
Що за поведение е това?! Трябва да ти пука повече!
Наричам го приятел, но...
Знам само фамилията му и телефонния му номер.
Фамилията е супер измислена, но когато настоявам, той ме игнорира.
Ясно ми е, че не иска да ми споделя за себе си.
Появява се внезапно, разхожда се напред-назад, после си тръгва.
Като бездомна котка е, не можеш да разбереш какво си мисли!
Странно, наистина... Предпочитам да работя сам.
Поне така си мислех досега.
Когато той се появи обаче,
прелиствайки мангата си, гледайки телевизия, мрънкайки нещо...
Дори не се замислям, но ми е хубаво, когато работя, докато го слушам.
Много е успокояващо.
Тъкмо ядох, но още съм гладен.
Какво? - Извинявай за предишния път.
Не ти е простено. - Добре, но все пак се извинявам.
Точно както ти ме научи. - Започваш да ме нервираш!
Ще минеш ли за якитори партито?
Купих от онова място, за което ти говорих.
По-рано ядох доста вкусни неща, но сега пак съм гладен.
Съгласен?
Идвам.
Благодаря за храната!
Гадост! Не мога да ям така!
Ей, какво сега? Още ли си ядосан?
Няма да ме гледаш как ям. - Защо?
Зъбите ми са много зле! Затова винаги нося маска.
Мислех, че те е страх от болести. - Това е другата причина!
Обещаваш да не зяпаш, нали? Много ще се засегна!
Хей, Оуари... - Какво има? Прекъсваш ме!
Ако зъбите ти те тормозят, иди на зъболекар. Сигурно те боли.
Не ми трябва.
Защо? Ако е заради парите, ще ти заема.
Не, чакай. Казваше, че си имаш.
Да не си идиот? Не се дават така пари на почти непознат човек.
Ти не си "почти непознат".
Ще се радвам да ти заема, защото не ме интересува дали ще ми ги върнеш.
Не ти искам парите. - Тогава
цял живот ли ще я носиш тази маска?
Точно така! Ще си нося маската до края на света!
На теб какъв ти е проблемът?! Обиждам ли те по някакъв начин?!
Тръгвам си. - Ей! Почакай малко!
Пусни ме и не ме докосвай!
Успокой се! Какво ти стана?
Реших, че ще си ходя. Какво искаш сега?
Нищо не искам, просто питам защо! Какво те ядоса чак толкова много?
Млъкни. Просто млъкни!
Оуари!
Млъкни. Млъкни, млъкни!
Името ми... изобщо не е Оуари!
Но не съм и г-н Куниеда.
Вече не знам кой съм! Защо? Защо стана толкова откачено?
Ако не те бях срещнал онази вечер...
За всичко си виновен ти!
Ти си виновен за всичко. - Добре, и така става.
Обаче не мога да поправя грешката, докато не ми кажеш къде съм сбъркал!
Толкова малко доверие ли имаш в мен?
Защо не ми кажеш какво чувстваш наистина?
Ако знача толкова малко за теб, защо продължаваш да идваш?
Знам, че аз съм виновен за първия път. Но после можеше просто да се откажеш!
Дори когато работата приключи... Сметнах, че се забавляваш тук! Грешах ли?
На мен ми беше забавно. - За мен...
Също беше забавно. - Но сега е различно?
Не... Но главата ми е пълна с неща, за които никога преди не съм мислил.
Заради теб. Ти си виновен! - Затова трябва да ми обясниш!
Не. - Обясни ми!
Защо?! - Защото искам да знам!
Защото се опитвам да те разбера!
Очите му са красиви.
Какво ти има? Гнусен перверзник!
Отвращаваш ме, нещастнико!
Извинете ме.
Асуо е в болница?
Рак на стомаха, ранна фаза. За щастие е лечимо.
Но ще трябва да си почива. - И затова
ще те помолим да го заместиш в новините.
Асуо Кейичи не може да бъде заменен лесно.
Разпознаваем е, талантлив и обичан. На всеки друг му липсва по нещо.
Затова реших да заложа на твоя потенциал.
Мамка ти! - Първата ти задача е сериозна.
Дебат между водачите на двете големи партии в опозиция.
Не си срещал премиера досега, нали? Имаш късмет!
Мухлясал задник! Не съм искал нищо от това!
Мислиш, че трябва да съм ти благодарен ли?
Остава ни само месец до предаването, нямаме време за губене.
Отдели му цялото си време.
Интервютата с Цузуки ще отпаднат. Ще ги поеме някой друг.
Това беше последната ми връзка с него. Вече няма да го мисля.
Поне това е нещо хубаво...
Защо му трябваше да ме целува?! Нямаше никакъв смисъл!
И мина цял ден, а не ми е звънял!
Ако се беше извинил сто пъти, щях да му простя. Да беше казал нещо!
Всички са кретени!
Добър вечер на всички! Вие сте с Куниеда Кей. Днес ще...
Днес ще... Какво беше?
Имам да ви съобщя нещо важно.
Днес аз, Куниеда, официално напускам "Вечерен архив".
Благодаря на всички, които останаха до мен през изминалите две години.
Нямам търпение да се видим отново в "Новините".
Куниеда, поздравления! Гледах последното шоу на мониторите.
Цветята ти отиват. - Много благодаря.
Изглеждаш ми болен.
Е, напоследък събранията бяха доста тежки.
Дори за младите няма как да е лесно.
Само гледай да не се сринеш и ти.
Събрание след събрание.
Репетиции и заучаване на новини.
Не остава време за вечерни разходки.
Да... Дори нямам ваза вкъщи.
Г-н Куниеда?
Какво правите тук?
Ваза... Имаш ли ваза?
Подариха ми цветя. Днес напуснах предаването. Но вкъщи нямам ваза.
Ваза?
Не, нищо! Забравете за това!
А, да! Графикът ни беше сериозно променен, затова не ви посещавам.
Много съжалявам!
Г-н Куниеда, ще ми дойдете ли на гости? Имам и ваза.
Приключихте ли със снимките и редактирането?
Да. Шитара трябва да одобри,
после ще нанеса още няколко корекции на компютър.
Разбирам. Тогава поздравления... или малко избързвам?
Поздравленията не са ли за вас?
Нали са ви избрали за новините? Това е страхотно!
Сега ми е странно, че новините, които гледам от дете,
ще ги води мой познат. Започвате утре, нали? Притеснявате ли се?
Само малко.
Аз обаче съм сигурен, че са ви избрали с причина.
Оценявам го. Всички казват така.
Въпреки всичко, винаги се разбирам добре с всички.
Винаги се усмихвам, никога не се ядосвам и не викам на никого.
Твърде трудно е да говориш от сърце или да слушаш истински.
Но ако му кажа, че в действителност умирам от страх...
Какво би направил той?
Лъжовната маска, прилепнала за Куниеда Кей,
ще може ли да падне сега?
Време ли е да му разкрия всичко?
Всичките си тайни... Или само тази за Оуари...
Може би това е последният ми шанс.
Аз... - Извинете.
Знам, че аз ви поканих, но се оказах малко зает.
Трябва да променя много неща. Може да се наложи да работя до сутринта.
Ще ми дадете ли това време?
Можете да останете, ако искате.
Четенето на новини е съвсем различно от досегашната ми позиция.
Трябва да вложиш сърце и душа, да знаеш как точно да кажеш нещо,
да добавяш кратки коментари, ако се наложи,
да те виждат, без да си в центъра.
Първата ми задача ще бъде междупартиен дебат.
Ще разтървавам хора, които се надвикват в живо предаване.
Хубаво звучи, когато ти казват, че си избран за нещо такова,
но всъщност е наказание.
В моята професия трябва да спечелиш хиляди състезания, за да преуспееш.
Сега, макар и по заместване, получих главна роля във водещо предаване.
Правех всичко, за да надмина всички онези хора, които наистина са искали това.
Винаги... Аз...
Винаги съм...
Г-н Куниеда?
Шест сутринта е.
Съжалявам, че ви притесних. - Не, може би трябваше да ви събудя.
Искате ли кафе? - Не, ще се прибера.
Чакай... Студиото толкова голямо ли беше?
Остават 40 минути. - Извинете.
Мога ли да ви закача микрофона?
Не, моля ви...
Г-н Куниеда? - Много съжалявам,
може ли да отида пак до тоалетната? - О, да, разбира се!
Не мога да избягам.
Страх ме е. Не. Няма да стане!
Какво има?
Чудех се къде се губиш.
Свърших с проекта, затова вече имам повече време.
Скоро ще пуснат анимацията, веднага се паркирай пред телевизора!
Помогни ми.
Дадено. Веднага те спасявам. Къде си сега?
Пак ли това? Все така правиш.
Издигаш тия високи стени и не ми казваш нищо важно.
Просто...
Ти си единственият, от когото искам разбиране.
Обаче... Не искам да знаеш за... - Е, няма значение.
Знаеш ли, един мой любим човек ми каза, че познатото помага при безпокойство.
Може би и ти трябва да пробваш. Обаче да включиш телевизора!
Какво, по дяволите?! Хората страдат, а той седнал да разправя глупости!
Да правиш познати неща...
Това... какво е?
Така значи. Той е знаел.
Г-н Куниеда, извинете, но... микрофонът...
Да, извинявайте. Нагласете го. - Благодаря ви.
Проклет да е! Да рисува дудълчета върху чужди книги!
После ще му дам да разбере!
Добре, всички по местата, пет секунди до старта!
Четири, три...
Не искам да си признавам, но той ми липсва.
Добър вечер.
Вие сте с първи епизод на новото предаване "Новините".
Аз съм вашият водещ, Куниеда Кей.
Кой си ти?
Г-н Куниеда или Оуари?
По половинка и от двамата. - Ясно.
Много закъсня. Толкова чаках, че накрая заспах.
Че какво очакваше?
Имахме да подготвяме толкова неща за утре... Зает човек съм, ясно?
Забавно е да слушам този глас от тази уста.
Престани! Кога точно забеляза?
Какво ти има? Гнусен перверзник. Отвращаваш ме, нещастнико.
Така ли ще си говорим? - Не схвана. Или не бях особено ясен.
Направо спрях да мисля, когато ме удари.
И чух гласа ти по-ясно от обикновено.
Назалните.
Усетих разликата при "гнусен".
Чак тогава схванах какво имаше предвид Шитара.
Щом започнах да се чудя, всичко си дойде на мястото.
Много се чудих защо не съм го разбрал по-рано.
Съвсем ясно е било, че си ти.
И не си ядосан? - Защо да бъда?
Лъгах те много време. - Ако те бях попитал дали си ти
и беше казал "не", това щеше да е лъжа.
Но ти просто си мълча, нали? - И това е хубаво?
Защо трябва да е лошо?
Защото е грешно... гадно!
Сигурно си разочарован. - Обаче не съм.
Спри да ме лъжеш!
Казвам ти, че няма проблеми, защо се ядосваш?
Понеже... - Всъщност съм щастлив.
Г-н Куниеда, бляскавият принц, и Оуари, пропадналият боклук.
Харесах ги и двамата, а сега става само по-лесно.
Не можеш да харесваш двама! - Тук идва интересното!
Всеки си има две самоличности,
обаче досега не съм виждал по-екстремен случай.
Аз не съм лабораторна мишка! - Кей.
Продължи си така. Дори да е странно. И...
Не показвай истинското си лице на никой друг, освен на мен.
Все едно бих могъл! Направо ще ме убият!
Това значи ли, че ме харесваш поне малко?
Може би... по средата.
Коя половина на лицето ми? Или можем да кажем, че е...
Цялото? - Средата е просто среда!
Нали и ти си падаш едновременно по Куниеда и Оуари?
Какво глупаче.
За мен образът се наслагва.
Сега какво? - Радвам се, че имаш хубави зъби.
Много ясно, че...
Недей!
Чакай, май всъщност не искам...
Не е ли малко късно вече? - Ама...
Аз... Не искам да го усещам! - Не е честно, всичко подготвихме!
Цузуки...
Цузуки, не го искам. Страх ме е.
Ти си едно гадно малко същество!
Боли!
Ще го преборя този страх.
Каза, че ме харесваш какъвто съм! - Не приемай всичко буквално.
На теб харесва ли ти да ме измъчваш? - Ти си този, който...
Казах не! - Убеди ме само наполовина.
Правя го само наполовина. - В това няма никакъв смисъл!
Млъкни вече. Нали те обичам, просто замълчи.
Но аз не искам! Боли ме! Боли!
Извинявай. - Не... аз...
Няма да ме измамиш пак! - Не си измислям болката!
Това е, защото се напрягаш. Дишай. Бавно и дълбоко.
Още ли си наполовина? - Не още.
Не искам...
Кей... Кей!
Извинявай. Не мога повече.
Измамник. Обеща само наполовина.
Но... сега е целия...
Да, позна. Може би красотата ти ме омая.
Глупости!
Няма да бързам.
Мамка му, това не е добре.
Сега, когато си спомням, ще съм обречен завинаги.
Идиот.
Куниеда!
Добро утро. - Тъкмо теб търсех.
Да, сега ти го давам.
Ало? - Добро утро. Справи се прекрасно.
Г-н Асуо? - Съжалявам, че се случи така.
Не, глупости... - Справи се отлично с предаването.
Нямам търпение да видя докъде ще стигнеш.
Много ви благодаря. - Възлагам ти огромни надежди.
Аз можех и по-добре, разбира се.
Мислех да си взема дълга почивка, но си промених мнението.
Ще се върна възможно най-скоро.
Ще ви очакваме тук, г-н Асуо.
Превод: GFotaku \\ 2022 Facebook група: MyAnimeArchive
Следват спортните новини. Г-н Минагава, към вас.
Да! Време е за бейзбол!
Аз, Минагава Тацуки, се срещнах с бейзболната звезда,
донесла на отбора си дълго чаканата победа.
Ексклузивно интервю, само в "Новините"! Не бива да го пропускате!
КРАЙ